Etelä-Afrikan+tasavalta

**Etelä-Afrikan tasavalta**
Etelä-Afrikan tasavalta eli Etelä-Afrikka on tasavalta eteläisessä Afrikassa, aivan Afrikan mantereen eteläisimmässä kärjessä. Sen rajanaapureita ovat Namibia, Botswana, Zimbabwe, Mosambik ja Swazimaa. Lesothon valtio sijaitsee enklaavina Etelä-Afrikan sisällä. Maan ilmasto vaihtelee alueittain. Läntisessä Kapmaassa on välimerenilmasto, ja sisämaa on puoliaavikkoa, jossa sataa kesäisin. KwaZulu-Natalissa on subtrooppista vyöhykettä. Etelä-Afrikkaa voidaan pitää Afrikan mantereen suurvaltana, ja sillä on alueen ylivoimaisesti suurin talous. Maa on maailman johtavia mineraalien viejiä. Erityisesti mustat afrikkalaisnationalistit kutsuvat Etelä-Afrikkaa Azaniaksi. Muun muassa arkkipiispa Desmond Tutu ja Nelson Mandela ovat kuvanneet vuoden 1994 jälkeistä demokraattista monikulttuurillista Etelä-Afrikkaa Sateenkaarivaltioksi.

Perustietoa

Valtiomuoto tasavalta Presidentti Jacob Zuma

Pinta-ala 1 219 912 km² Väkiluku Viralliset kielet afrikaans, englanti, zulu, xhosa, swazi, ndebele, eteläinen sotho, pohjoinen sotho, tsonga, tswana ja venda Valuutta rand Aikavyöhyke kesäaika UTC+2 Itsenäisyys 31. toukokuuta 1910 itsenäiseksi dominioksi, lopullinen itsenäisyys vuonna 1931 Lyhenne ZA

Luonto

Etelä-Afrikassa on viisi erilaista kasvillisuusvyöhykettä: fynbos, metsä, karoo, heinikko ja savanni. Fynbosin kasvillisuusvyöhyke sijaitsee maan lounaisosissa, ja sen lajisto koostuu pääasiassa kanervoista, proteoista ja ruohomaisista Restionaceae-heimoon kuuluvista kasveista. Vaikka Etelä-Afrikassa kasvaa yli tuhat kotoperäistä puulajia, ovat suuret puut varsin harvinaisia monissa maan osissa. Maassa on kuitenkin laajoja metsiä Knysna-Tsitsikamman alueella ja Mpumalangan ja Limpopon provinssien koillisosissa, jossa puusto koostuu käpypalmuista. Maan pohjoisosissa kasvaa myös apinanleipäpuita. Etelä-Afrikan kotoperäisistä eläimistä tunnetuimpia ovat niin "big five": elefantti, leijona, sarvikuono, leopardi ja vesipuhveli, jotka elävät bushveld- ja savannialueilla. Suurista kissaeläimistä leijonan levinneisyysalue rajoittuu lähes yksinomaan maan kansallispuistoihin, mutta leopardeja tavataan suuremmalla alueella myös eteläisessä Kapmaassa ja maan pohjoisosissa. Gepardin kanta on varsin pieni ja rajoittuu maan pohjoisimpiin osiin ja luonnonpuistoihin. Etelä-Afrikassa esiintyy noin 850 lintulajia, joista noin 50 on kotoperäisiä. Tunnetuimpia lintulajeja ovat strutsi, jota esiintyy lähes koko maassa, sarvinokat, kurjet sekä useat kotka- ja korppikotkalajit. Etelä-Afrikan rannikkovesillä esiintyy kahdeksaa eri valaslajia. Niistä yleisimmin havaittu on mustavalas, joka poikii rannikon lahdenpoukamissa. Laji metsästettiin aikoinaan lähes sukupuuttoon, mutta suojelun myötä sen kanta on vahvistunut. Maan aluevesien kalalajeja on yli 2000, joka on 16% kaikista maailman kalalajeista. Kaupallisesti merkittävimpiä kaloja ovat sardiinit ja kummeliturskat Kuvassa kaunis savanni kaikkine herkkuineen auringonlaskun mystisessä hiljaisuudessa.



Hauskoja seeproja laiduntamassa

Hallinto ja politiikka

Etelä-Afrikka on perustuslaillinen demokratia, jolla on kolmiportainen hallintomalli ja itsenäinen oikeuslaitos. Hallinto on jakautunut kansalliseen, provinssi- ja paikallistasoon. Sekä koko maan että provinssien tasolla toimii myös perinteisten afrikkalaisten johtajien neuvoa-antavia elimiä. Maan kaksikamarinen parlamentti sijaitsee Kapkaupungissa. Kansalliskokous koostuu 350–400 vaaleilla valitusta edustajasta, jotka valitaan viisivuotiskausiksi. Sen nykyinen puhemies on Baleka Mbete. Kansalliskokouksessa eri poliittisten puolueiden paikkaluku on suhteessa puolueen vaaleissa saamaan äänimäärään. Maan toisissa demokraattisissa vaaleissa vuonna 1999 suurimmaksi ryhmäksi nousi ANC, joka sai 266 paikkaa. Demokraattinen puolueen edustajia oli 38 ja Inkatha-vapauspuolueen 34. Parlamentin toinen kamari on Provinssien neuvosto joka koostuu 54:stä pysyvästä jäsenestä ja 34:stä erityisdelegaatista. Jokainen maan provinssi lähettää neuvostoon 10 edustajaa, joista kuusi on pysyviä jäseniä ja 4 erityisdelegaatteja, joita johtaa provinssin päämies tai päämiehen nimittämä provinssin lakiasäätävän neuvoston jäsen. Neuvoston työskentelyyn saavat osallistua myös paikallishallinnon edustajat. He eivät kuitenkaan saa äänestää. Etelä-Afrikan valtionpäämies on presidentti, jonka Kansalliskokous valitsee keskuudestaan. Presidentti johtaa myös hallituksen työskentelyä ja hänen toimikautensa on rajoitettu kahteen. Hallitus koostuu presidentistä, varapresidentistä ja 25:stä ministeristä. Presidentti nimittää varapresidentin ja ministerit ja voi myös erottaa heidät. Vain kaksi ministeriä voidaan valita kansalliskokouksen ulkopuolelta. Lakiesityksiä kansalliskokoukselle voivat ehdottaa ministerit ja varaministerit tai kansalliskokouksen komitean jäsenet. Kansalliskokous voi käsitellä kaikkia lakialoitteita. Provinssien neuvostossa lakiehdotuksia voivat tehdä sen jäsenet tai komiteat, ja lait voivat liittyä vain tiettyihin perustuslain määrittelemiin asioihin. Kansalliskokouksen hyväksymät lakiehdotukset lähetetään provinssien neuvoston käsittelyyn, joka voi hylätä lain tai ehdottaa siihen muutoksia. Näissä tapauksissa kansalliskokouksen täytyy käsitellä laki uudelleen, ja se voi halutessaan ohittaa provinssien neuvoston 2/3:n enemmistöllä. Perustuslain muutokset vaativat 2/3:n enemmistön kansalliskokouksessa ja kuuden provinssin tuen provinssien neuvostossa. Perustuslain ensimmäisen luvun, jossa määritellään valtion perusarvot, muuttaminen vaatii 75% enemmistön.

Historia

Etelä-Afrikan historia on värikäs ja väri on monessa vaiheessa ollut veren punaama. Alueella on ollut alkuperäisheimojen välisiä kahakoita, valkoisten ja mustien välisiä yhteenottoja sekä valkoisten kesken käytyjä sotia. Historia selittää osaltaan myös nykytodellisuutta. Runsaat 10 000 vuotta sitten alueella eli nykyisten San- ja Koi-heimojen esi-isiä. Runsaat 2000 vuotta sitten alueen asukkaat kesyttivät ensimmäiset kotieläimet ja aloittivat maanviljelyn. 1500-luvulle tultaessa bantunkieliä puhuvia asukkaita oli levinnyt laajalle nykyisen Etelä-Afrikan alueelle, enimmäkseen kuitenkin maan keski- ja länsiosiin Vaal- ja Oranjejokien laaksoihin, itäisen Natalin rannikkoalueille ja eteläiseen Kapmaahan. Valkoisen miehen ensi kosketus maahan tapahtui 1400-luvun lopulla, kun Bartholomeus Diaz ensimmäisenä kiersi Hyväntoivonniemen. Hän joutui kuitenkin palaamaan Simonstownin alueelta takaisin miehistön kapinoinnin takia. Muutamaa vuotta myöhemmin alueelle palasi Vasco Da Gama, joka jatkoi matkaansa Aasiaan saakka. Ensimmäiset valkoiset, hollantilaiset, asettuivat pysyvästi asumaan Kapmaahan 1652 ja alueesta tuli osa Itä-Intian Kauppakomppanian hallitsemaa Batavian (nykyinen Jakarta)tasavaltaa. Vuosisadan loppuun mennessä valkoinen väestö kasvoi jo noin 15 000 henkeen ja levittäytyi pohjoiseen sekä koilliseen koi- ja sanheimojen perinteisille asuma-alueille. 1700-luvulla alkoi maan sotaisa perinne, kun valkoiset kahakoivat alituiseen alueen mustan alkuperäisväestön kanssa. Sotia oli myös vallanhaluisten zulujen ja muiden mustien heimojen välillä. Napoleonin sotien yhteydessä 1795 britit valloittivat Kapmaan strategiseksi tukikohdaksi ranskalaisia vastaan hallitakseen tärkeää meritietä itään. Maahan oli tähän mennessä muuttanut Euroopasta hollantilaisia, ranskalaisia (hugenotteja), saksalaisia, portugalilaisia ja jopa skandinaaveja. Maan valkoista väestöä eivät innostaneet brittien liberaalit ajatukset esimerkiksi orjuudesta. Myös uudesta viljelymaasta oli puutetta. Vuosina 1835-1843 yli 10 000 valkoista lähti vaeltamaan kohti pohjoisia alueita. Tästä vaelluksesta syntyivät käsitteet voortrekkeri ja trekkbuurit, suomeksi voidaan puhua uudisraivaajista. Myös afrikaansin kieli oli jo muotoutunut omaksi kielekseen. Näistä elementeistä kehittyivät afrikaansia puhuvat buurit. 1800-luvulla Etelä-Afrikan muodostivat pitkälti itsenäiset buuritasavallat Transvaal ja Oranjen Vapaavaltio, sekä toisaalta brittien hallitsemat Kapmaa ja Natal. Jännitteet buurien ja brittien välillä johtivat lopulta täysimittaiseen sotaan vuosina 1899-2002. Tämä ns. buurisota päättyi brittien voittoon ja neuvottelut johtivat lopulta näiden neljän valtion sopimukseen ja Etelä-Afrikan Unionin perustamiseen ja itsenäistymiseen vuonna 1910. Sodan häviäjät onnistuivat tässä yhteydessä luomaan perustuslain, joka oli rotuerottelussaan tiukempi kuin he olivat vaatineet. Näin luotiin pohja apartheid-politiikalle. Aparteid-politiikka ei ole koskaan ollut selkeä aatteellinen visio vaan se syntyi hallitsemattomasti yksittäisten tapahtumien ja yksittäisten lakien seurauksena. 1900-luvun jälkipuoliskolla se kuitenkin johti valkoiseen yksinvaltaan ja täydelliseen rotuerotteluun. Järjestelmä kaatui omaan mahdottomuuteensa ja vuonna 1994 maassa pidettiin ensimmäiset vapaat vaalit. Vaaleissa valtaan nousi ANC:n johtama koalitio ja maan presidentiksi valittiin ANC:n johtaja Nelson Mandela.

Provinssit
Ennen vuotta 1994 Etelä-Afrikassa oli Etelä-Afrikan unionin mukaiset neljä provinssia: Transvaalin ja Oranjen vapaavaltion aikaisemmat buuritasavallat sekä vanhat brittien Natalin ja Kapmaan siirtokunnat. Suurapartheid-politiikan perusteella maahan perustettiin lisäksi kymmenen mustien "kotimaata" eli bantustania.[38] Apartheidin jälkeen bantustanit liitettiin takaisin Etelä-Afrikkaan ja maa jaettiin yhdeksään uuteen provinssiin: Eastern Cape, Free State, Gauteng, KwaZulu-Natal, Limpopo, Mpumalanga, Northern Cape, North West ja Western Cape. Provinssit ovat kooltaan hyvin erilaisia: Pienin mutta tiheästi asuttu Gauteng on pinta-alaltaan vain noin 17 000 km² ja suurin, kuiva sekä harvaan asuttu Northern Cape noin 362 000 km². Pinta-alaltaan kolmanneksi pienimmässä provinssissa KwaZulu-Natalissa asuu eniten ja Gautengissa toiseksi eniten ihmisiä.[38] Provinssit eroavat myös kielellisesti. Eastern Capen väestöstä 80 % puhuu xhosaa ja KwaZulussa yhtä suuri osuus puhuu zulua. Afrikaans on puhutuin kieli Kapkaupungissa ja sen ympäristössä.[38] Jokaisella provinssilla on oma aluehallinto, jossa lakiasäätävää valtaa käyttää parlamentti ja toimeenpanovalta on toimeenpanevalla neuvostolla ja provinssin päämiehellä. Provinssien parlamenttien koko vaihtelee 30:stä 50:een henkeen, ja jäsenet valitaan viisivuotiskausiksi. Provinssin päämiehen toimikaudet on rajattu kahteen. Päämies nimittää toimeenpanevan neuvoston jäsenet, jotka toimivat provinssin hallituksena.[38]
 * ~ Provinssi ||~ Aikaisemmat provinssit ja bantustanit ||~ Pääkaupunki ||~ pinta-ala (km²) ||~ väkiluku (2001) ||
 * Eastern Cape || Kapmaa, Transkei, Ciskei || Bhisho || 169 580 || 6 436 761 ||
 * Free State || Oranjen vapaavaltio, QwaQwa || Bloemfontein || 129 480 || 2 706 776 ||
 * Gauteng || Transvaal || Johannesburg || 17 010 || 8 837 172 ||
 * KwaZulu-Natal || Natal, KwaZulu || Pietermaritzburg || 92 100 || 9 426 018 ||
 * Limpopo || Transvaal, Venda, Lebowa, Gazankulu || Polokwane || 123 900 || 5 273 637 ||
 * Mpumalanga || Transvaal, KwaNdebele, KaNgwane, Bophuthatswana, Lebowa || Nelspruit || 79 490 || 3 122 994 ||
 * Northern Cape || Kapmaa || Kimberley || 361 830 || 822 726 ||
 * North West || Transvaal, Kapmaa, Bophuthatswana || Mafikeng || 116 320 || 3 669 349 ||
 * Western Cape || Kapmaa || Kapkaupunki || 129 370 || 4 524 335 ||
 * Yhteensä || 1 219 080 || 44 819 768 ||

Väestö
vuonna 2007[46] || 15–64-vuotiaita65,5% yli64-vuotiaita5,4% || miehet: 43,21 vuotta naiset: 41,66 vuotta || 79% eteläafrikkalaisista on mustia, jotka jakautuvat useisiin eri k ansoihin ja heimoihin. Valkoiset, joita on 9,6%, ovat lähinnä hollantilaisten, ranskalaisten, saksalaisten ja brittien siirtolaisten jälkeläisiä. 8,9% kuuluu värillisiin, jotka ovat 1600–1800-luvuilla maahaan tuotujen orjien, alkuperäisten xhosien ja hollantilaisten uudisasukkaiden jälkeläisiä. Aasialaissukuiset ovat pääasiassa intialaisten sokeriplantaaseille tuotujen työläisten jälkeläisiä, ja heitä on 2,5% lähinnä KwaZulu-Natalin provinssissa.[46] Suurimmat mustat kansat ovat zulut (21%), xhosat (17%) ja sothot (15%).[47] Vaikka rotuerottelun aika maassa päättyi 1990-luvun alkupuolella, on se jättänyt vahvan jäljen maan väestöön. Työn ja tulojen kuten myös väestön etninen rakenne ja asuinalueet noudattavat edelleen pitkälti apartheidin aikaisia rajoja.[48]
 * ~ Väestötiedot
 * Ikärakenne || 0–14-vuotiaita29,1%
 * Mediaani-ikä || 24,3 vuotta ||
 * Väestönkasvu || -0,46% ||
 * Syntyvyys || 17,94/1000henkilöä ||
 * Kuolleisuus || 22,45 / 1000 henkilöä ||
 * Lapsikuolleisuus || 54,99 / 1000 syntymää ||
 * Nettomaahanmuutto || -0,08 / 1000 henkilöä ||
 * Eliniänodote || keskiarvo:42,45vuotta
 * HIV:n levinneisyys aikuisväestössä || 21,50% ||
 * Lukutaitoisia || 86,4% väestöstä ||